Blues-musikken blev født lige her i Mississippi-deltaet.
John Lee hooker, Muddy Waters, BB King, Jessie Mae Hemphill.
Jeg kan ikke længere se dem,
men deres ånd lever videre her.
Jeg kan blive helt væk i musikken.
Høre den, mærke den,
den fører mig til en anden tid, et andet sted.
Nogle ville kalde det en religiøs oplevelse.
Jeg kan ikke sige, jeg er uenig.
Jeg tænker på alle de måder, folk i hele verden har kontakt med Gud.
Moses så Gud i en busk.
Buddha så lyset under et træ.
Muhammed fandt Gud på et bjerg.
Er der en universel idé om Gud,
som alle religioner deler?
Eller er Gud vidt forskellig for de troende fra religion til religion?
Jeg vil finde ud af,
hvem Gud er.
Gud vil være din bedste ven.
Jeg vil finde ud af,
hvordan troende rundt i verden opfatter det guddommelige.
De hellige folk er omkring os, lige nu.
Jeg vil undersøge, hvordan Guds identitet
har forandret sig i løbet af årtusinderne.
Han mente, der var for mange guder
og ikke nok fokus på ham.
Jeg vil finde ud af, hvordan mange guder blev til en.
Det er én kraft, der sørger for orden i hele verden.
Jeg vil lede efter Guds tilstedeværelse...
Du leder efter fysiske manifestationer af Gud?
Ja.
...inde i min hjerne.
HISTORIEN OM GUD MED MORGAN FREEMAN
HVEM ER GUD?
Jeg er vokset op med den kristne forestilling om Gud,
én guddommelig eksistens, som skabte og styrer universet.
Med Jesus som den jordiske inkarnation af Gud.
Jeg ved godt, ikke alle opfatter det guddommelige på den måde.
Jeg vil vide, hvordan andre religioner opfatter Gud.
Jeg tager til Indien.
Ifølge hinduerne
er der ikke én gud, der er flere millioner.
Et travlt lille stræde.
I den hellige by Varanasi skal jeg møde en historiker,
Binda Paranjape, for at finde ud af, hvordan hinduerne opfatter guderne.
På hver eneste hjørne,
over det hele, der ser du en helligdom.
Der findes ikke et hjørne uden en gud.
Her har vi en lille helligdom,
her har vi den elefant-hovedede gud, Ganesha.
Ganesha?
Ja, det er en gud, der fjerner forhindringer.
- Fjerner forhindringer? - Ja.
Hindu-guder findes i mange former.
Nogle er hankøn.
Nogle er hunkøn.
Nogle er halvt menneske, halvt dyr.
Hver enkelt har sine helt særlige evner.
Hun er gudinde for sygdom.
- Så vi... - Sygdom?
Ja, når du er syg,
bliver din krop ophedet, så påkalder du hende,
og så sender hun en kølig brise, så kroppen køles ned.
Okay.
Jeg har lige et spørgsmål. Hvor mange kan man vælge imellem?
- Millioner. - Millioner af guder.
Hvordan vælger man?
For det meste kommer det an på familien.
Hver familie har deres gud,
som går i arv til næste generation.
Eller nogle gange, når forholdene er hårde,
henvender man sig til en gud eller en gudinde... og siger:
"Hjælp mig igennem disse hårde tider,
så vil jeg for evigt tilbede dig som min personlige gud eller gudinde."
Jeg er interesseret i at finde ud af, hvordan de her statuer
bliver beboet af guddommelige væsner,
og hvordan hinduerne er i kontakt med deres guder.
Binda tager mig med til et intimt ritual.
Kan du høre, hvor de synger?
Ja.
De synger for at påkalde sig gudinden.
Nu bliver vi velsignet.
Denne ceremoni er tilegnet gudinden Lalitha.
Det her er Lalitha,
det er den fysiske repræsentation af hende?
Hvilken slags gud er hun?
Hun blev skabt for at dræbe en dæmon,
det er en jomfrus styrke,
denne 16-årige kvinde har.
Hun er jomfru?
Ja, hun har stadig sit fulde potentiale,
hun har den højeste form for energi i sig.
Og den styrke giver hun til andre, så de kan bekæmpe deres dæmoner.
Så det, de gør, er at påkalde gudinden
med tusind navne og ved hvert navn
giver de hende blomster.
Alt, hver eneste stavelse, vi har sagt, er til gudinden.
Ved at sige disse tusind ord,
har man nærmest sagt alle de stavelser,
det er muligt at sige.
Man kan påkalde sig hende med en hvilken som helst stavelse.
Gudinden er enhver form for tale, den menneskelige lyd,
og verden skulle være blevet skabt af disse rytmer.
For Lalithas tilhængere findes hun i energien fra deres rytmiske sange.
En guddommelig energi, der giver deres liv styrke.
Gudinden har velsignet dig
ved at invitere dig hertil. Tro mig.
Jeg tror dig.
At se den her ceremoni hjælper mig med at forstå,
hvad gud betyder for hinduer.
Binda fortæller mig, at der bag alle guderne
er en enkelt guddommelig energi, som de troende forsøger at nå ind til.
De siger, det er et princip,
det er en ren form for energi, som hverken er hankøn
eller hunkøn og som ikke har noget navn.
Så de får bare et navn, Brahman.
I den vestlige kirke,
i kristendommen, jødedommen og også i islam er der én gud,
det er bare... det er ren energi.
Der er ikke et navn, man kan give ham.
Der er ikke noget ansigt, man kan give ham.
Der er ikke noget at røre.
Kan vi lave en sammenligning der?
Ja, det er som et træ, der har en stamme
og også grene og blade.
Vi har skyggetræet Brahma.
- Ja. - Okay.
Så smukt.
- Det er en flot beskrivelse. - Tak.
Okay, skal vi have noget frokost?
- Er du med på den? - Ja.
Så kan vi takke guderne for den gode frokost.
Jeg kan godt lide, at de troende
finder guder, der passer til deres egen tro.
Det er som et åndeligt fingeraftryk,
unikt for hver enkelt.
Det er meget anderledes end vestens monoteisme.
Men måske er det bare på overfladen.
På overfladen
ser hinduismen ud til at være en religion med mange guder.
Men under overfladen
er der én fælles guddommelig energi.
Hvorfor har nogle kulturer mange guder og andre kun én?
Hvor var det at idéen om kun at tilbede én gud
opstod første gang?
Måske var det her, det begyndte.
Stonehenge, Storbritanniens 5.000 år gamle ikoniske monument.
Den kultur, der byggede Stonehenge, skulle udholde lange kolde vintre.
Deres overlevelse afhang af, at der var afgrøder nok,
derfor ville det give mening at fokusere på den energikilde,
der skulle sørge for det, nemlig solen.
Et hold arkæologer er i gang med at finde nye beviser,
som måske afslører noget om disse menneskers tro.
Vi skal se nærmere på grøften og på det indvendige her.
Vince Gaffney og Paul Garwood
har undersøgt et gigantisk C-formet område,
som ligger mindre end tre km fra Stonehenge.
Området, som kaldes Durrington-murene,
blev bygget for omkring 4.500 år siden
og ser ud til at være placeret
sådan at dets åbning vender imod solen ved vintersolhverv.
Den her radar kan registrere, om der er noget under jorden.
Men det, der interesserer Vince og Paul,
er de rester af et ældre monument, som de fandt begravet herunder.
Radaren lokaliserede en serie af meget store objekter.
Der er en lang bue af sten
eller store begravede objekter under skråningen.
De har ligget der uden at blive opdaget
i mange tusind år.
De skjulte sten er enorme.
Hver af dem lige så høj som to mænd.
De udgør også dele af et C-formet monument,
men dette C vender en anden vej
end den vold, der begraver det.
Der har været et tidligere monument
med en helt anderledes form her.
Det vendte imod Beacon-bakken og de her dramatiske
bakkedrag mod øst, som er et dominerende
topografisk træk ved dette område,
og som helt sikkert må have haft betydning dengang.
Vince og Paul tror, at det oprindelige monument
er endnu ældre end Stonehenge.
De ved ikke, hvad placeringen med retning mod bakkerne betød.
Måske blev bakkerne betragtet som noget guddommeligt,
eller de blev sat i forbindelse med forfædre.
Men efter de gamle briter byggede den ikoniske cirkel af sten, Stonehenge,
ødelagde de de gamle sten ved Durrington-murene,
og lavede en ny vold, der vendte samme vej som Stonehenge,
imod den opstående vintersolhvervs-sol.
De er blevet væltet, og skråningerne til det senere henge-monument
er faktisk blevet placeret ovenpå dem.
Retningen blev ændret.
Formen blev ændret,
og højst sandsynligt blev funktionen også ændret.
Opførelsen af Stonehenge
og opbygningen af den nye arkitektur, Durrington-murene,
tyder på et skift henimod en større vægt på solen,
som det primære mål for tilbedelse
og religiøs interesse. m
Man har i opførelsen forsøgt at etablere et helt særligt forhold til sommeren.
Folket ved Stonehenge er måske de første,
der har tilbedt solen som en almægtig gud.
Men jeg tænker over, om de har mistet noget ved at fokusere på solen.
Da guderne var forfædre, floder eller bjerge,
var de meget mere inden for rækkevidde,
nemmere at nærme sig, nemmere at tale med.
Hvordan taler man med en gud, der er så langt væk?
Jeg håber at finde svaret,
når jeg når min næste destination, Ægypten.
Mere end tusind år efter Stonehenge blev bygget,
besluttede en ægypter også at tilbede solen.
Hans idé blev betragtet som så farlig,
at hans minde næsten blev slettet fra jordens overflade.
Mange tak.
I dag er der på Cairos museum kun ganske få minder om hans liv.
- Hej! - Der er du!
- Goddag. - Goddag.
Blandt resterne af flere dusin faraoer
vil ægyptolog Salima Ikram
hjælpe mig med at finde en, hvis navn er Akhenaton.
Der er han.
- Akhenaton. - Ja.
Han mente, der var for mange guder
og ikke nok fokus på ham.
"Der er brug for en vigtig gud,
som kun jeg kan være i kontakt med."
- Så han lavede om på tingene. - I den grad.
Faktisk lukkede han de fleste templer
og sagde: "Der er en særlig gud, solguden, Aton,"
og: "Man kan tilbede Aton igennem mig."
Det var der nogle, der ikke brød sig om?
Det var ikke særligt populært,
fordi alle præsterne,
der havde andre vigtige guder, blev afskåret.
Omkring år 1350 f.Kr.
Erklærede Akhenaton, at solen skulle være Ægyptens eneste gud.
Ved at gøre dette grundlagde han den første religion i nedskreven historie,
der kun har én gud.
Men det varede ikke ved.
Så snart han døde, kom de gamle præster tilbage.
Det her stykke er blevet hugget løst, som du kan se.
Du kan se, hvordan kongens navn er blevet hakket væk.
Man har også angrebet Atons navn.
Alt er hak, hak, hak, hak, hak, hak,
og det er væk, fordi...
Ødelagt, de ødelagde bare minderne om ham.
- Ja. - Så godt de nu kunne.
Akhenaton håbede, hans søn ville føre arven videre,
men sønnen var kun ni år gammel, da han arvede tronen.
Hans navn var Tutankhamon.
Her er kong Tutankhamons kiste.
- Den mest berømte farao. - Absolut.
Men han arvede tronen, da han var ni år?
- Fra ni til nitten, kun ti korte år. - Ti korte år?
Jeg forestiller mig, en ni-årig, der arver tronen,
kommer til at ligge under for de gamle mænd, der siger:
"Vi kan ikke blive ved sådan her,
lad os vende tilbage til det, der virker."
Ja, helt sikkert.
Han gjorde, hvad han fik besked på, og på den måde
kom hans herredømme til at slå Akhenatons ud,
og man vendte tilbage til religionen.
Ja, til guderne.
De gamle guder er tilbage for fuld styrke.
Tutankhamons præster udviskede Akhenatons monoteistiske religion
og forsøgte at udviske ham fra historien.
Der har vi den.
Det her er Akhenatons sarkofag.
Det er hans sarkofag?
Eller det, der er tilbage af den, den er slået i småstykker.
Det er, hvad der sker,
når man forsøger at ændre verden.
Staklen fik ikke ændret verden i særlig lang tid.
Man skal ikke sætte sig imod guderne.
Akhenatons forsøg på at indføre monoteisme lykkedes ikke.
Men jeg kan ikke lade være med at tænke på, om det, der skete
omkring år 1300 f.Kr.,
ikke havde betydning for en anden religions opståen.
Det var her ved Nilens bredder,
at den jødiske tradition fortæller,
Moses blev fundet mellem sivene.
Og i den periode begyndte troen på en almægtig gud
at sprede sig rundt omkring i verden.
Hvordan kunne en lille flok israelitters tro
nå så vidt og bredt ud i verden?
I dag er der næsten fire milliarder muslimer, kristne og jøder,
der tilbeder den samme gud.
Hvad var så særligt ved denne gud?
Jeg rejser rundt i verden for at finde ud af,
hvordan folk med forskellig tro er i kontakt med det guddommelige.
Og jeg undersøger, hvordan vores idéer om, hvem Gud er,
har udviklet sig i løbet af årtusinderne.
Min søgen bringer mig til Jerusalem,
fordi halvdelen af jordens befolkning
kan spore deres gud tilbage til denne gamle by.
Det var her, for omkring 3.000 år siden,
at troen på én almægtig gud rodfæstede sig.
Jeg skal møde den jødiske filosof Yoram Hazony for at finde ud af,
hvordan én gud vandt over de mange.
Det her er den gamle by, det gamle Jerusalem.
Det gamle Jerusalem,
butikker som de her har været at finde i disse gader i tusinder af år.
Bortset fra at for tusinder af år siden
solgte de faktisk gudebilleder.
Repræsentationer af guder, små figurer.
Faktisk er der en gammel rabbinsk historie fra Talmuds tid,
som fortæller, at Abrahams far ejede en butik, der solgte gudebilleder.
Guderne på de billeder, hvad var de guder for?
Guderne repræsenterer,
ifølge gammel hedensk tro repræsenterer de
alt det, et menneske kunne ønske eller behøve.
Der er en gud, der giver regn.
En regngud.
Hvis man ønsker en sejr på slagmarken, så er der en krigsgud.
Men man skal finde ud af, hvordan man behager
alle de forskellige guder for at få det, man vil have af dem, ikke?
Nemlig, lige præcis.
Nogle af guderne vil bare gerne have, du ved, en fest.
De vil have vin og sang og god mad.
Det er ikke så skidt igen.
Men nogle af guderne vil have blodsudgydelser.
"Hvis du skal have noget af mig, skal jeg have noget af dig.
Du skal ofre din søn," eller sådan noget.
Okay, ja, ja.
Hvordan kommer jeg videre fra en regngud, en ildgud
til en, jeg ikke kan se, ikke røre og som jeg ikke kan vide, er der?
Det er det, historien om Abraham handler om.
Abraham ser på alle de forskellige guder.
Der må være et regelsæt.
Et sæt naturlove,
et sæt moralske love, som gælder for alle mennesker.
Hvad gør han? Hvor skal han tage hen?
Lad os gå en tur, så skal jeg vise dig noget, kom med.
Okay.
Lige der
ser vi det absolutte midtpunkt i den religiøse verden.
Det er her. Det er det her sted.
Derovre har vi Klippehelligdommen.
Derovre, Al Aqsa-moskéen.
Oliebjerget.
Getsemane have.
Og dernede Grædemuren,
det allerhelligste sted i jødedommen.
Hvorfor her?
Det er der en helt bestemt grund til.
Da Abraham næsten ofrede sin søn Isak,
var det lige der på det sted.
Lad os huske på, at Abraham er omringet af afgudsdyrkere,
som ofrede deres børn.
Dræbte deres egne børn.
Abraham troede, han fulgte Guds bud
ved at tage Isak med derop og...
Men Gud siger til ham:
"Du skal ikke røre din søn.
Ikke nu og aldrig nogensinde."
"Der er én gud," og han siger:
"Du skal aldrig mere ofre et barn."
Og for at mindes dette "aldrig mere"
byggede jøderne templet her,
og derfor er det for jødedommen og kristendommen
det mest hellige sted i verdenshistorien.
Det fører til et spørgsmål.
Det her er en usynlig gud, man kan på ingen måde
lave et billede af ham.
Nej, der er ingen gudebilleder.
Det er én eneste kraft, der sørger for orden,
fysisk orden og moralsk orden
blandt alle mennesker i hele verden.
Der findes ingen afbildning, for han er ikke en lokal magt.
Templer til tilbedelse af den jødiske gud stod her i næsten tusind år.
Indtil romerne ødelagde det ene, der stod tilbage, i år 70 e.Kr.
Men ødelæggelsen bragte ikke en ende på denne trosretning.
Det helt fantastiske ved det, er,
at den eneste og usynlige Gud, som findes bag alting...
Det viser sig, at når man ødelægger templet,
den ene Guds tempel...
- Så ødelægger man ikke guden. - Så ødelægger man ikke guden.
Det viser sig, at han er der, lige så meget som han var før.
Det er godt sagt.
Det er til at forstå.
Abrahams Gud kunne man tilbede
uden templer, uden gudebilleder.
For jøder såvel som for kristne og muslimer gælder det,
at den usynlige Gud altid er med dem,
lige meget hvornår eller hvor de opsøger ham.
Det er helt utroligt, at tre af de største trosretninger i verden
er så tæt på hinanden.
De tilbeder alle én gud, den samme gud,
en gud, der har overlevet katastrofer
fra ødelæggelsen af det hellige tempel
til religiøse voldshandlinger.
Men hvordan er man i kontakt med en gud, der ikke antager nogen fysisk form?
Hvordan ved man, hvad der er guddommeligt, og hvad der ikke er?
Jeg har besluttet at vende tilbage til Cairo
for at forsøge at forstå, hvem Gud er ifølge muslimer.
Islam tror på den samme gud, som jøder og kristne gør,
men jeg vil undersøge,
om der er forskelle på den måde, de opfatter det guddommelige.
Islam-historiker Ahmed Ragab
har taget mig med til Al-Hussain-moskéen.
Man kan bare gå ind, ligesom i en katolsk kirke?
- Her er altid åbent for bøn. - Ja, ja.
Hvis man bare vil herind
og være sammen med sig selv og Allah?
Ja, helt klart.
Om lidt skal jeg høre det, som for muslimer
er en af de smukkeste lyde i verden,
nemlig når der kaldes til bøn.
For de troende er muezzinens sang
en manifestation af Gud.
Bønnen afsluttes med "As-Salaam-Alaikum,"
ligesom når man afslutter en samtale med en anden.
Det er, fordi bønnen i bund og grund
er et møde med Gud, hvorefter der siges farvel.
Ligesom "vi ses senere, det var rart at tale med dig."
Præcis. Vi ses næste gang.
En bøn til Allah minder om en samtale med en person.
Men hvordan taler man med en person, der ikke har en menneskelig fremtræden?
For at hjælpe mig med at forstå dette
har Ahmed arrangeret et møde med moskéens åndelige leder,
Imam Al-Amir Mahfouz.
Tak, fordi du vil mødes med os.
Det var så lidt.
I den kristne tro
manifesteres Gud,
men det er ikke en del af islam.
Hvem er det så, man taler med?
Ser man noget for sig?
Man kan ikke forestille sig Gud.
Gud er uden for vores forestillingsevne.
Hvad end man med sin menneskelige hjerne forestiller sig,
så vil Gud være anderledes end det.
En af de mest uforglemmelige
og smukke lyde i verden
er det muslimske kald til bøn.
Hvor stammer det fra?
Det siges, at en af Muhammads følgere
fik en åbenbaring, mens han sov,
og der hørte han dette kald til bøn.
Og da han vågnede, fortalte han Muhammad om det.
Og det blev til dette ritual,
hvor der kaldes til bøn hver dag,
fem gange om dagen.
Hvordan vælges muezzinen?
Afholdes der prøver?
Der afholdes prøver, hvor de lytter til folk,
og den, der har den bedste stemme, bliver valgt.
Allahu Akbar
Hvordan var det?
- Du skal øve dig. - Jeg skal øve mig.
Okay, jeg er med.
Moskéer er bygget for at fyldes med smukke lyde
og billeder, der fryder sanserne.
Fra detaljeret arkitektur til vers fra Koranen,
skrevet med den fineste skønskrift.
Mange muslimer opfatter denne skønhed som en manifestation af Gud.
Islam ser Gud i alt, der er smukt,
for Gud har ingen fysisk form,
han kan opleves hvor som helst og med en hvilken som helst sans.
Men disse oplevelser består kun af en del af det guddommelige.
Gud er altid mere, end vi kan forestille os.
I verdens mange forskellige trosretninger har man igennem tiden
med templernes skønhed efterlignet det guddommelige,
og glimtvis set Gud i naturens skønhed.
Men i nogle trosretninger mener man, at Gud kan antage fysisk form.
Og den form er en person.
Jeg er i Shiprock i New Mexico, i hjertet af Navajo-nationen.
Om lidt skal jeg se noget, som kun ganske få udenforstående har set,
en hellig ceremoni, hvor en gud og et menneske
bliver til en enkelt eksistens.
Velkommen.
Tak, tak, tak.
- Det var så lidt. - Hej Morgan.
Hvordan har du det?
- Vi har også noget til dig. - Har I?
Ja.
Pas på!
- Tak. - Det var så lidt.
Hvor skal vi hen?
Vi skal indenfor.
- Skal vi? - Ja.
Okay, jeg kommer med.
I den traditionelle hytte, hvor Navajo-ritualet foregår,
er familien Peterson gået med til lade mig opleve
den ceremoni, hvor deres yngste datter, Maysun, får lov til
at gå fra at være pige til kvinde.
Når ritualet, der varer fire dage, er afsluttet,
vil en af Navajo-guderne have taget bolig inde i hende.
Ja, præcis sådan her, lav en kegleform...
- Ja, - En kegleform, sådan her.
Kernen i ceremonien
er at lave en gigantisk majskage til ære for solen.
Hvor stor skal kagen være?
- Den bliver enorm. - Enorm.
Er det dig, der passer ilden?
- Ja. - Okay.
Maysuns storesøster, Kayla, gik igennem det samme ritual for fire år siden
og lærte om sin forbindelse til Navajo-guderne, eller det hellige folk.
Vil du ikke fortælle mig om ritualet?
Det kaldes Kinaalda-ceremonien.
- Sig det igen. - Kinaalda.
Kinaalda.
Jeg var omkring 12 år, da jeg gik igennem ceremonien.
Det er en pubertets-ceremoni, som faktisk stammer fra
Den Forandrede Kvinde, vi kalder hende Asdzáá Nádleehé.
Asdzáá Nádleehé.
Ja. Tæt på.
- Tæt på for første forsøg. - Asdzáá Nádleehé.
Historien blev til, fordi de ville have,
at Den Forandrede Kvinde skulle have børn.
Det begynder med, at den første kvinde og den første mand
ser en mørk sky nærme sig Gobernador Knob,
og så hører de en baby græde.
Og han og den første kvinde fik af de hellige besked på at tage sig af babyen.
På 12 dage voksede hun fra at være spædbarn til at være en 12-årig pige.
- På 12 dage? - Ja.
Hun var klar til at blive kvinde.
For at blive kvinde
skal Maysun i kontakt med Den Forandrede Kvindes guddommelige ånd,
som ifølge Navajo-folket stadig findes i landskabet.
Hver dag skal hun løbe imod den opstående sol.
Løber de unge kvinder altid mod øst om morgenen?
Ja. Det begyndte med historien om Den Forandrede Kvinde,
og hvordan hun blev kvinde.
Det er med solen, hun får børn.
Det hellige folk er omkring os lige nu.
Det er en lejlighed med ceremonien,
til at disse bønner kommer over hende og bevæger hende.
Det handler kun om hende.
Ja, det gør det.
Alle bønnerne er til hende
og dermed de ønsker og drømme, man har for hende.
Alt det positive man kan få med i kagen
og sørge for, at hendes liv bliver stærkt og fuldkomment,
og at hun ved, hun har alle disse bønner med sig.
Med sig.
Da majskagen begynder den langsomme bagning i løbet af natten,
begynder Maysun sin sidste Kinaalda-nat.
I aften vil hun blive forenet med den guddommelige ånd, Den Forandrede Kvinde.
Hun og hendes forældre vil blive i hytten indtil daggry,
imens Navajo-medicinmanden synger hellige sange.
Er alle disse sange bønner og velsignelser
tilegnet den unge pige?
Ja, de hjælper hende på vej,
så hun bliver klar til at forandres til en ung kvinde.
Jeg synger bare for dem ved Kinaalda
for at give dem styrke.
Det er det, løbene handler om.
At støtte dem, styrke musklerne og den slags,
så de langsomt bliver til kvinder.
Der er mange sange, der skal synges i aften,
men at høre dem alle sammen er forbudt for udenforstående som mig.
- Tak. - Det var så lidt.
- Vi ses. - Vi ses om lidt.
Okay.
Ved daggry skal Maysun løbe det længste løb i hendes Kinaalda.
Hvordan har du det?
Jeg tror, jeg besvimer.
- Du besvimer? - Ja.
- Hun er varm, hun besvimer. - Ja.
Jeg er glad for, det er koldt herude.
Du er glad for, det er koldt. Ellers ville du besvime, ikke?
Denne morgen
har den hellige Navajo-ånd taget bolig i Maysun
og gjort hende hellig.
Du kan være stolt, din kage er god.
Det betyder, det kommer til at gå godt.
Ikke?
Kagen må først spises, når Maysun har velsignet den.
- Må jeg få en bid? - Ja.
Pas på, du ikke brænder tungen.
Hvordan har du det, nu hvor det er overstået?
Jeg har det sådan, at jeg vil sige:
"Mor, jeg overlevede, det var som at være på bootcamp!"
Skønt.
Med Kinaalda
får Navajo-pigerne en personlig oplevelse med Den Forandrede Kvinde.
En, der kun kan opnås igennem sjældne øjeblikke med indsigt.
Hun er den ånd, der findes i hele Navajo-landskabet.
Hvis vi tror på, at Gud ikke bare er omkring os,
men også har styrken til at være inde i os...
Så kan vi måske finde ud af, hvad Gud er
ved at se ind i vores hjerner?
I tusindvis af år har mange mennesker
opfattet Gud som usynlig, ulegemlig,
en tilstedeværelse de troende kan mærke, men ikke se eller røre.
Men måske vil videnskaben ændre dette.
Jeg tog et tog til Philadelphia
for at møde en hjerneforsker, som undersøger, hvad der sker i hjernen,
når man har en religiøs oplevelse.
Om lidt skal jeg finde ud af, om jeg kan se Guds tilstedeværelse
i min hjerne.
Doktor Andy Newberg er pioner inden for et nyt område,
som han kalder neuro-teologi.
Jeg ved, du har lavet en masse undersøgelser af hjernen
og af hvordan hjernen reagerer under f.eks. åndelig meditation.
Kan du uddybe det lidt?
Det er helt sikkert,
når vi ser på hjernen, så er der store forskelle,
når folk er religiøse eller spirituelle
og er i gang med at bede og meditere.
Vi kan se, hvad der foregår i os,
når vi tænker på Gud, oplever Gud,
beder til Gud, hvad end man gør.
Du leder efter fysiske manifestationer af Gud?
Ja, vi leder efter fysiske manifestationer af Gud.
Okay. Jeg vil gerne finde ud af,
om der er nogen manifestation af Gud inde i mig, i min hjerne.
Det kan vi godt se på.
- Kom. - Lad os se, om vi kan finde det.
Et lille stik.
Undskyld.
Det var for sjov.
Processen begynder med en indsprøjtning af radioaktiv farve.
Hvad sker der, hvis du taber det?
Hvis vi spilder det på gulvet, skal vi lukke det her rum af
og evakuere alle.
Så sørg for ikke at spilde det.
Jeg spilder ikke.
Med den radioaktive indikator i min blodcirkulation
kan Andy måle, hvor meget blod,
der løber igennem forskellige dele af min hjerne.
Jo mere jeg bruger en del af min hjerne,
desto mere vil man se den radioaktive farve samle sig.
Jeg fik en scanning af udgangspunktet,
som det var, da jeg hvilede med lukkede øjne.
Nu forsøger jeg at meditere over det guddommelige
for at se, om der er noget, der forandres.
Nu skal du fokusere på åndedrættet.
Okay.
Prøv at gøre dig det så behageligt som muligt
og fokuser på åndedræt, prøv virkelig
at koncentrere dig om det. Det vil være godt.
Skal jeg begynde nu?
- Du kan godt begynde nu. - Okay.
Okay, så kan du afslutte meditationen.
Hvordan gik det?
Fint, hvor lang tid var det?
Det var omkring 11 eller 12 minutter.
Før den radioaktive indikator løber ud af mit system...
Læg dig på ryggen.
...skal jeg skynde mig ind i den her 3D-scanner
og se, om min hjerne har ændret sig, fordi jeg mediterede og tænkte på Gud.
Okay.
Nå, se der. To øjne, en næse og en mund.
Jeg synes, det ser ud, som om du smiler lidt.
Hvad kan du se, eller kan du se noget som helst?
Her har vi dine to scanninger ved siden af hinanden.
Her er scanningen, hvor du slapper af. Her er scanningen, hvor du mediterer.
Hvis du ser på de forreste hjernelapper, kan du se,
det mest er gult og kun lidt rødt.
Hvorimod på scanningen med meditation
er hele den forreste hjernelap nærmest blomstret op.
Så når man koncentrerer sig om noget,
hvis man beder en bøn eller fokuserer på Gud,
hvis man prøver at komme i kontakt med Gud,
så øges aktiviteten i de forreste hjernelapper.
Kan jeg sammenlignes med f.eks. en nonne, der beder
eller en buddhistisk munk, der mediterer?
Kan jeg sammenlignes med dem?
For nonnerne, som koncentrerede sig om at bede en bøn
og buddhisterne, der fokuserede på et billede,
der skete der det, at deres forreste hjernelapper blev aktiveret.
Og det er præcis det samme, der skete med dig.
Hvis jeg nu tænkte på et billede af Gud
ville du så kunne se en forskel?
Vi har scannet en ateist,
som var god til at meditere, og vi bad ham
koncentrere sig om Gud, meditere over Gud,
og han kunne ikke aktivere sine forreste hjernelapper så meget.
Så faktisk, om noget, som du kan se...
Så faldt det lidt.
Det faldt en lille smule.
Så selvom de sagde:
"Jeg koncentrerer mig, jeg prøver at tænke på Gud,"
så var de ikke rigtig i stand til at gøre det ordentligt,
fordi de ikke troede på det.
Jeg tror, at det, jeg fik ud af det, var,
at lige meget hvilken trosretning, man har,
så er det vigtigste: "Tror du på det?"
Er du med på det? Er det vigtigt for dig?"
Det er helt fantastisk, at nogen fandt på,
at sprøjte radioaktive stoffer ind i folk
og derved undersøge deres hjerne.
Hjernen er så utrolig sammensat,
at der ikke er ét gud-sted,
eller én gud-afdeling i hjernen,
men snarere er det hele hjernen, der bliver involveret.
Og i sidste ende betyder det noget for, hvordan man tænker og oplever verden.
Så åbenbart
er det muligt at se
fysiske manifestationer af Gud inde i os.
Lige meget om man er kristen, buddhist eller en anden slags spirituel person
så forandrer det hjernen at opleve noget guddommeligt,
og det forandrer måden, vi ser verden på.
Det er da virkelig stort.
Beviset på, at det at opleve Gud ændrer os indeni,
vil ikke være en overraskelse for troende,
heriblandt folk i Lakewood-kirken i Houston.
Jeg er her for at se, hvordan 10.000 kristne
alle kan få en meningsfuld og personlig oplevelse med deres gud.
Præsterne i denne enorme kirke,
Joel and Victoria Osteen, har indvilget i at mødes med mig,
før gudstjenesten begynder,
og fortælle mig om deres filosofi.
Jeg vil give dem noget, de kan bruge her i eftermiddag.
Så jeg giver dem ikke bare en masse læresætninger,
jeg er mere praktisk.
I dag skal jeg tale om det at bruge, hvad Gud har givet dig.
Sådan at du går herfra og siger:
"Ved du hvad, det var det hele værd at gå i kirke i dag."
Kan vi bede en bøn?
Vi har lige et minut og så skal vi derud.
Så jeg beder lige, okay, se her, vil du bede sammen med os, Morgan?
Tak for denne dag.
Og Gud, alle de mennesker, der er kommet,
og alle dem, der vil følge med på fjernsynet og i radioen
og vi beder bare om, at du giver os de ord, vi skal sige.
At hver og en vil føle din tilstedeværelse og din styrke,
at de vil føle mod og håb og inspiration.
At du ved, du har dem i din hule hånd.
Jeg beder dig, fader, om en god gudstjeneste i Jesu navn.
- Amen. - Amen.
Amen.
Tak, det er en ære at have dig her.
Tak, det er en ære at være her.
- Vi ses bagefter. - Pas godt på.
Før du ved af det, danser du rundt.
Der skal ikke meget til at få mig i gang.
Ja, det er skønt at være i Herrens hus
og jeg er begejstret over at være her i dag sammen med jer.
Vi er designet sådan, at vi fungerer bedst,
når vi er i kontakt med Gud.
Du har en indre styrke, du kan regne med.
Lad være med at leve et neutralt liv uden passion,
uden intentioner og uden fokus.
Brug det, som Gud har givet dig.
Vær modig og gå de troendes gang.
Nu spørger jeg lige om noget,
hvem er Gud?
Jeg tror, at Gud er vores fader, skaberen,
der giver os vores formål og vores skæbne.
Det kan være svært, folk siger:
"Hvordan jeg tro på noget, som jeg ikke kan se?"
Men det handler om, hvad du vælger at tro.
Det handler om, hvad du vælger at tro.
Da Jesus kom, sagde han: "I skal komme til mig."
Så jeg siger til folk: "Man kan tale med Gud hele dagen lang",
ligesom man taler med en ven.
I ens tanker kan man sige:
"Gud, ved du hvad, tak for denne dag."
Jeg tror, Gud kan være lige så involveret i ens liv,
som man ønsker, at han skal være.
Det er det, vi prøver at lære folk,
at Gud ikke bare er i en søndags-kasse.
Gud har betydet meget for mange mennesker,
og nu gør du Gud...
- personlig. - Ja.
- Tilnærmelig. - Ja.
- Og hjælpsom. - Det er rigtigt.
Guds liv er og bor i os.
Det er et spirituelt liv.
Det er din spirituelle styrke inde i dig.
Det er den, vi skal ind til.
Det var noget af en forestilling.
Nok omkring 10.000 mennesker, der tilbad og festede.
De havde alle en helt personlig oplevelse med Gud.
Dette er helt klart en tro på Gud inde i dig.
Din inspiration, din styrke.
Gud betyder så meget for så mange mennesker.
Solens varme lys.
Den søde lyd af musik.
En indre stemme, der leder os fremad.
En ven.
Hvis du spørger mig, hvem Gud er,
vil jeg sige, at der er noget guddommeligt i os alle sammen.
Der er en gud i dig, der er en gud i mig.
Guden i mig er
den, jeg virkelig er inderst inde.
Guden i mig er den bedste side af mig.
Guden i mig er den, jeg ønsker at være.
Den, det er meningen, jeg skal være.
Oversat af: Karen Stevns